STOLTHET OCH FÖRDOM
Jag hoppas du har sagt till om en god middag i dag.
Jag har nämligen anledning att tro att vi får besök.
Mr Bingley...! Varför sa du ingenting, Jane?
Och vi som inte har nån fisk. - Lydia, ring efter Hill omedelbart.
Det är inte mr Bingley, utan någon jag aldrig har träffat.
- Överste Forster? - Kapten Carter? Denny...?!
Jag fick det här brevet för en månad sedan-
- och svarade inom två veckor då det föreföll brådskande.
Det är från min släkting mr Collins-
- som när jag är död kan avhysa er så snart han behagar.
Nämn inte den ormen, är du snäll.
Det är förskräckligt att ditt gods inte går i arv till dina egna barn.
Mr Collins brott består i att ha ärvt Longbourn-
- men hör vad han skriver, så kanske du blir lite mildare till sinnes.
"Den missämja som rådde mellan er och min hädangångne far"-
- "har alltid plågat mig, och nu när hans liv är till ända..."
"...har jag ofta önskat överbrygga klyftan mellan oss"-
- "och nu har jag fattat mitt beslut."
Ty när jag blev prästvigd förliden påsk-
- använde lady Catherine de Bourgh sin patronatsrätt i min favör.
Tack vare henne har jag blivit kyrkoherde i Hunsford-
- där det skall bli min främsta plikt att visa henne min tacksamhet.
Som präst bör man söka befordra fridens välsignelser-
-så långt ens inflytande kan nå.
Därav följer att mitt försök att visa välvilja är berömvärt-
- och icke bör fresta er att tillbakavisa min olivkvist.
Det smärtar mig att vara orsaken till era döttrars olycka-
- och jag önskar gottgöra dem efter bästa förmåga.
Jag avser att besöka er måndagen den artonde...
Försiktigt!
...och stanna till lördagen veckan därpå.
Jag tar min egen enkla vagn till tullbommen, därefter postskjuts.
Väl i Watford lejer jag en kusk att köra mig till Longbourn-
- där jag, med Guds hjälp, bör vara vid fyratiden.
- Och där kommer han...! - Han måste vara en smula underlig.
Om han vill hjälpa mina flickor, så inte mig emot.
- Kan det vara en förnuftig karl? - Knappast.
Jag hoppas faktiskt att han är raka motsatsen.
Mr Collins...! Välkommen.
Kära mr och mrs Bennet.
Ni var tydligen lyckosam beträffande er beskyddarinna.
Lady Catherine de Bourgh...! Det stämmer.
Jag har blivit bemött med större vänlighet än jag vågat drömma om.
Två gånger har jag blivit bjuden på middag på Rosings Park.
- Menar ni det? Förbluffande. - Bor hon nära er?
Min trädgård är endast av en smal väg skild från Rosings Park.
Bara en smal väg? Kan du tänka dig, Lizzy...!
Hon är alltså änka. Har hon familj?
Hon har en dotter: arvtagerskan till Rosings och en stor förmögenhet.
Har hon blivit presenterad vid hovet?
Hennes vacklande hälsa hindrar henne från att vistas i London-
- och därigenom, som jag nyligen sa till lady Catherine-
- har hovet gått miste om en juvel som överglänser allt annat.
Jag är tacksam varje gång jag får ge en fin komplimang till en dam.
Vilken lycka att äga en sådan förmåga att smickra med finess.
Törs man fråga om artigheterna är ögonblickets ingivelser-
-eller är de uttänkta i förväg?
De är huvudsakligen improviserade.
Ibland roar jag mig dock med att skriva ner lämpliga komplimanger-
- men jag försöker alltid få dem att ge intryck av spontanitet.
Jag är djupt imponerad av era döttrars charm.
Tack, de är väldigt rara om jag får säga det själv.
- I synnerhet den äldsta, kanske? - Jane blir beundrad överallt...
...men jag borde nog berätta att hon troligen förlovar sig inom kort.
De andra däremot, om någon av dem...
I deras fall har mig veterligt inga löften avgivits.
Vi tänker gå till Meryton.
- Ni kanske vill ta en promenad. - Ja, det gör jag faktiskt.
Elizabeth...!
Gör ni mig sällskap till Meryton?
- Besöker ni er moster ofta? - Ja, hon uppskattar sällskap...
...men hennes bostad är ingenting mot Rosings Park, är jag rädd.
Jag har förmågan, som alla präster borde ha-
- att kunna smälta in bland alla sorters människor, höga som låga.
Det är en medfödd talang, men genom ständig övning-
- har jag utvecklat den till fulländning.
Den hade de inte i fredags...!
- Tror du jag skulle klä i den? - Inte lika bra som jag.
Kom och titta, Jane. Den hatten måste jag ha.
Denny står där borta!
- Vem är det där? Vad stilig han är! - Inga karlar ser bra ut utan uniform.
De har sett oss. - Visst är han stilig, Lizzy?
Denny!
- Vi trodde ni var i London. - Vi tröttnade.
Det här är min gode vän George Wickham.
Miss Bennet, Elizabeth Bennet, Mary, Catherine och Lydia Bennet.
Vår släkting: mr Collins.
- Stannar ni länge i Meryton? - Hela vintern, på regementet.
Då får han uniform, Lydia...!
- Han kommer att bräcka oss allihop. - Nu ger du en falsk bild av mig.
Följer ni med till moster Philips i kväll? Det blir supé och kortspel.
- Jag är inte bjuden. - Det gör inget nu för tiden.
Om mrs Philips bjuder även mig, följer jag gärna med.
Jane, mr Bingley är här...!
Vi var på väg till Longbourn för att höra hur ni mådde.
Så vänligt av er, jag är helt återställd.
- Där är Denny! - Chamberlayne med.
Vilket ljuvligt gemak, mrs Philips.
Det påminner om det lilla frukostrummet på Rosings.
Gör det? Tackar ödmjukast...
Jag försäkrar att mr Collins avsåg att ge moster en komplimang.
Rosings Park är, vilket var under- förstått, ett mycket praktfullt gods.
Det skulle gräma mig oerhört om ni trodde att jag hånade er fina bostad.
Rosings Park är min beskyddarinnas residens: lady Catherine de Bourgh.
Spiselramen i lilla salongen kostade 800 pund bara den...!
Nu förstår jag...!
Kan ni tänka er att delta i ett parti whist?
Jag har föga kännedom om spelet, men jag förkovrar mig gärna.
- Om min ljuva släkting bifaller. - Av hela mitt hjärta.
Mr Collins...
- Vad var trumf nu igen? - Hjärter, mr Collins. Hjärter.
Det var svårt att bli av med era yngre systrar.
De kan vara väldigt påstridiga, särskilt Lydia.
Trevliga flickor. Sällskapslivet är betydligt bättre här än jag trodde.
Mr Bingley och hans vänner saknas.
Vissa av hans vänner anser nog att det vore under deras värdighet.
- Hur länge har ni känt mr Darcy? - En månad.
Jag har känt honom hela mitt liv. Vi lekte med varann som barn.
Ni är förvånad. Märkte ni kylan mellan oss?
Ja, det måste jag erkänna.
- Känner ni mr Darcy väl? - Fullt tillräckligt.
Vi tillbringade tre dagar under samma tak, och jag ogillar honom.
Jag är rädd att få - med undantag för mig - delar er uppfattning.
Här är han inte omtyckt alls. Folk avskyr hans högfärdighet.
- Tänker han stanna länge? - Vet ej...
...men jag hoppas att hans närvaro inte påverkar er avsikt att stanna.
Jag viker inte för mr Darcy. Vill han slippa mig, får han ge sig av själv.
Vi står inte på god fot. Han har begått en oförrätt mot mig.
Hans far var min gudfar - en av de bästa män som någonsin levat.
Min far var hans förvaltare, och när han dog-
- tog gamle Darcy hand om mig och älskade mig som sin egen son.
Han lät mig läsa till präst, och hela min håg stod till det yrket.
Sen dog han, och när pastoratet han lovat mig blev ledigt-
- vägrade hans son att uppfylla faderns vilja-
- och jag blev tvungen att klara mig på egen hand.
Upprörande, fullt så vidrig trodde jag inte att han var.
Han förtjänar att bli utskämd offentligt.
Det blir han en vacker dag, men inte av mig. Det vore orätt mot hans far.
Vilken avskyvärd stolthet! Om jag var som ni hade jag varit rasande.
Jag är inte särskilt långsint av mig.
Förresten går det ingen nöd på mig - tvärtom.
Jag avskyr att gå sysslolös. Mitt nya yrke ger mig fullt upp att göra.
Mina officerskolleger är trevliga, och just nu njuter jag av sällskapet-
- så jag förbjuder er att tycka synd om mig.
Varför skulle vi tycka synd om mr Wickham?
För att... jag inte har dansat på tre månader.
Stackars er, det måste vi ändra på. - Mary, spela Barley Mow.
Mr Collins...
Darcy skulle aldrig bortse från sin fars vilja på ett så nedrigt sätt.
Skulle hans vänner verkligen kunna missta sig så på honom?
Det är troligare att mr Bingley låtit sig luras än att mr Wickham ljuger.
Jag tror bestämt att du tycker om mr Wickham.
Ja, jag tycker om honom. Vem skulle inte göra det?
Han är öppen och okonstlad.
Han är nog djuptänkt, men trots det är han gladlynt och full av liv.
- Ja, jag tycker om honom. - Men efter så kort bekantskap...
- Ska vi tro honom så oreserverat? - Vem kan tvivla på honom?
Han gav mig varenda detalj, namn, fakta - allt utan omsvep.
Låt mr Darcy förneka det om det är osant. Han såg helt trovärdig ut.
Det är både svårsmält och beklämmande.
- Man vet inte vad man ska tro. - Man vet precis vad man ska tro.
Vi är bjudna på bal på Netherfield!
- Jag älskar att gå på bal...! - Ta det som en komplimang, Jane.
Inbjudan gäller även er, mr Collins.
Vore det i sin ordning att gå? Vad skulle biskopen säga?
Era skrupler hedrar er, men en bal av det här slaget-
- given av en aktad man, för sansade människor, kan inte vara av ondo.
Själv dansar jag mycket gärna-
- och hoppas få nöjet att bjuda upp var och en av er under kvällen...
...och nu tar jag tillfället i akt att be er, miss Elizabeth-
-om de två första danserna.
Ni förstår säkert vidden av det hela-
- om jag säger att enbart spisel- ramen i lilla salongen kostade 800.
- 800 pund? Då måste den vara stor. - Kolossalt stor, sir.
Hennes nåd uppskattar således rejäla brasor.
Mr Collins, vilken tur...!
Mary har hittat en passage i Fordyce predikotexter som hon inte förstår.
- Det gäller en viktig trosfråga. - I så fall...
Hon är i sällskapsrummet.
Mr Collins samtalskonst är mycket... välgörande.
Och den bjuds i rikt mått...!
- Har ni träffat mr Bingley än? - Nej, men jag gillar honom redan.
Han har bjudit samtliga officerare på bal, vilket har glatt fler än oss.
Det måste vara en trevlig karl.
Han har lätt för att tycka om folk, men hans omdöme är gott.
Hur kunde mr Darcy lura honom? Han vet säkert inte vem mr Darcy är.
Mr Darcy kan vara trevlig när det passar honom.
Mot sina likar kan han vara vidsynt, rättvis, till och med älskvärd.
- Hur kan ni tala så väl om honom? - Han är inte alltigenom usel.
- Hurdan är miss Darcy? - Jag kan tyvärr inte kalla henne rar.
Som liten var hon snäll och gullig och väldigt förtjust i mig-
- men numera är hon som sin bror - mycket stolt.
Vi träffas aldrig nu för tiden. Hon bor i London.
- Hon är bara 16, som Lydia. - Lydia är 15.
Er släkting nämnde lady Catherine de Bourgh.
Hon är mr Darcys moster, och Anne, dottern som får arvet-
-väntas bli mr Darcys brud.
Stackars miss Bingley...!
Vad fin du är, Lizzy...!
Lika söt som Jane blir du aldrig, men du ser faktiskt riktigt bra ut.
Ta väl hand om mr Collins. Han har varit väldigt artig mot dig.
- Lizzy håller säkert med mig. - Gå in och klä på dig!
Jag måste fråga Lizzy en sak.
Vad tycks? Kitty gillar den inte, men det gör jag.
- I så fall behöver du inte fråga mig. - Vad söt du är.
Du tänker väl inte behålla Wickham för dig själv?
Jag blev ju tvungen att vika de första två danserna åt mr Collins.
Han hotade visst att dansa med oss allihop.
Välkommen, Jane. Roligt att se dig fullt frisk igen.
Louisa och jag har saknat dig så.
- Mr Hurst? - Va?
- Mrs Bennet. - Mr Bennet.
Mrs Bennet, mr Bennet, och alla era döttrar.
- Där är Denny...! - Och Chamberlayne.
Så smakfullt ni har ordnat allting.
Det får mig att tänka på... Har ni nånsin varit på Rosings Park?
Miss Bennet...!
- Miss Bennet, ni ser strålande ut. - Tack.
Min vän mr Wickham önskar hälsa att han har fått förhinder.
Han är i London i något viktigt ärende-
- eller också ville han undvika en viss person.
- Dansar du med oss, Denny? - Ursäkta mig.
Jag skulle dansa med båda två samtidigt om det gick för sig, men...
Charlotte, jag har så mycket att berätta.
Det här är vår släkting mr Collins. - Min väninna miss Lucas.
Det är en ära att möta mina vackra släktingars vänner.
Så många förtjusande unga damer! Jag är alldeles hänförd.
Förlåt...
- Är du säker på att det är sant? - Allting tyder på det.
Mr Darcy skryter själv med att han är långsint, oförsonlig...
Om ni inte är upptagen, kanske jag kan få nästa dans.
Jag tänkte inte... Ja.
Varför kom jag inte på nån ursäkt? Jag avskyr honom!
Han valde dig framför alla andra. Tänk dig för.
Låt inte Wickham stå i vägen för en tio gånger mer betydande karl.
Vi måste väl konversera en smula, ett par ord skulle räcka.
Ni kan säga något om dansen, och jag något om antalet par.
- Brukar ni konversera när ni dansar? - Ja, men ibland så lite som möjligt.
Känner ni det så, eller tänker ni på mitt bästa?
Både och, skulle jag tro.
Vi är lika tystlåtna båda två. Vi yttrar bara djupa tänkvärdheter.
Den beskrivningen stämmer inte in på er själv.
- Promenerar ni ofta till Meryton? - Ja.
Vi gjorde en ny bekantskap där häromdagen.
Wickham har lätt för att skaffa sig vänner, svårare för att behålla dem.
Han har förlorat er vänskap och därmed ett bättre liv.
Tillåt mig gratulera. Ni dansar ypperligt-
- och er partner gör er full rättvisa. Jag hoppas få göra om det här ofta-
- särskilt när en viss efterlängtad händelse inträffar.
Gratulationerna kommer att flöda...!
Jag ska inte störa er och er förtjusande partner längre.
Utmärkt, utmärkt...!
Ni har sagt att ni sällan förlåter, att er ovilja är orubblig.
Jag hoppas att ni aktar er för att känna ovilja.
Ni låter väl aldrig fördomar förblinda er?
Förhoppningsvis inte. Vart vill ni komma?
Jag försöker bara komma underfund med er.
- Kommer ni någonvart? - Nej, ryktena om er förbryllar mig.
Jag ber er att inte försöka utröna min karaktär just nu.
Det skulle inte hedra någon av oss.
- Jag kanske inte får fler tillfällen. - Jag vill inte beröva er minsta nöje.
Det sägs att ni har fattat tycke för George Wickham.
Han glömde säkert berätta-
- att han bara är son till gamle Darcys förvaltare...!
Jag råder er att inte ta allt han säger på fullt allvar.
Wickham behandlade Darcy med upprörande tarvlighet.
Jag minns inga detaljer, bara att mr Darcy inte kan förebrås.
Jag beklagar att ni nu känner till er väns skuld-
- men med hans härkomst var inget annat att vänta.
Hans skuld och hans härkomst tycks vara samma sak för er.
Han sa själv att han var son till mr Darcys förvaltare.
Förlåt att jag blandade mig i det. Det var i bästa välmening.
Så oförskämt!
Hennes lumpna attack visar hennes okunnighet och Darcys elakhet.
Mr Bingley vet inte vad som hände-
- men han ifrågasätter mr Wickhams heder.
Känner han mr Wickham? Annars har han ju bara hört mr Darcys version.
Mr Bingley är säkert uppriktig. Han litar på sin kamrat-
- men det ändrar inte min uppfattning om de andra två.
Nu vill jag höra en sång. - Caroline, kan vi övertala dig?
Miss Mary Bennet...! Ni förekom mig.
- Titta...! - De är inte presenterade för varann.
- Kan vi stoppa honom? - För sent.
Mr Darcy, jag har gjort en förbluffande upptäckt.
Ni är tydligen systerson till lady Catherine de Bourgh.
Jag kan upplysa er om-
- att hennes nåd var vid utmärkt god hälsa för... åtta dagar sedan.
Det gläder mig.
- Vem är ni? - William Collins, och jag har äran...
Det räcker gott. Du har underhållit oss länge nog.
Låt de andra unga damerna visa vad de kan.
Om jag hade kunnat sjunga-
- hade jag med största nöje underhållit sällskapet med en sång.
Musik är ju ett oskyldigt nöje-
-som även en präst kan ägna sig åt.
Mr Collins är så förståndig. Han har fattat tycke för Lizzy-
-och bättre hustru kan han inte få.
Först lutade han åt Jane, men Bingley hann före. Vilket parti!
Tack vare det kommer flickorna att få träffa andra rika män.
Lydia!
Hämta ett glas vin, Denny. Jag är helt utpumpad.
Först Chamberlayne, sen Denny.
- Mary sjöng väldigt illa. - Stackarn, men hon ger sig inte.
Dumt av henne. Mr Collins trampade på min klänning så den gick sönder.
Hon har nog inget att invända.
- Lämna mig inte ensam. - Lizzy...!
Gå upp till ditt rum, Kitty. Mr Collins vill tala med Lizzy.
Gå inte. Mr Collins har nog inget att säga som inte tål att höras av er.
Jag kräver att du stannar här och lyssnar på mr Collins.
Kom nu, Kitty.
Tro mig, er blygsamhet ökar värdet av era förträffliga egenskaper.
Ni anar nog mitt ärende-
- även om er finkänslighet manar till förställning.
Nästan i samma stund som jag kom hit-
- utsåg jag er till min livsledsagarinna.
Men innan känslorna tar överhanden-
- borde jag kanske framlägga mina skäl att ingå äktenskap.
För det första-
- bör en präst föregå med gott exempel genom att gifta sig.
För det andra kommer det att bidra till min egen lycka.
För det tredje, eller snarare första-
- handlar jag på inrådan av min ädla beskyddarinna: Catherine de Bourgh.
"Ni måste gifta er", sa hon. "Välj med omsorg."
"Välj en fin dam för min skull"-
- "och för er egen skull en duglig kvinna, dock inte alltför förnäm."
"Leta reda på en sådan kvinna och för henne hit"-
- "så ska jag besöka henne."
Hon kommer säkert att uppskatta er slagfärdighet och goda humör-
- när de dämpats av den vördnad som hennes rang bjuder.
Så långt min önskan att gifta mig över huvud taget.
Beträffande mitt val, min kära...
Jag kommer ju att ärva detta gods vid er fars död-
- och därför känns det riktigt att ta en av hans döttrar till äkta.
Nu återstår ingenting annat-
- än att i de mest hänförda ordalag försäkra er om djupet i mina känslor.
Er ekonomi betyder ingenting.
Jag vet att tusen pund med fyra procents ränta är allt ni har-
- men jag lovar att aldrig förebrå er för det när vi är gifta.
Ni förhastar er. Ni glömmer att jag inte har svarat än.
Tack för era komplimanger. Jag inser att ert anbud är hedrande-
-men jag måste avböja.
Tro inte att jag är avskräckt.
Unga damer ger ofta avslag när den de hemligen åstundar friar till dem-
- och därför hoppas jag att inom kort få leda er till altaret.
Ert hopp är minst sagt egendomligt med tanke på mitt svar.
Mitt avslag var allvarligt menat.
Ni kan inte göra mig lycklig och vice versa.
Kära miss Elizabeth, min ställning, mina band till familjen de Bourgh-
- är tungt vägande omständigheter i min favör.
Betänk att det är osäkert om ni nånsin får mottaga ännu ett anbud.
Ni kan inte mena allvar med ert avslag.
Ni vill antagligen öka min kärlek genom ovisshet-
- såsom bruket är bland eleganta damer.
Jag eftersträvar inte den sortens elegans-
- som bjuder en att plåga en aktningsvärd man.
Jag tackar för ert anbud, men jag kan inte anta det.
Mina känslor förbjuder det. Kan det sägas tydligare?
Ni är alltigenom bedårande.
Jag är övertygad om att när era föräldrar väl har samtyckt...
...kommer mitt anbud att förefalla högst förmånligt.
Mr Bennet, följ med ögonblickligen. Vi är alldeles utom oss.
Övertala Lizzy att säga ja till mr Collins. Hon vägrar.
Skynda dig, annars tar han tillbaka sitt anbud.
Jag förstår ingenting. Vad pratar du om?
Om mr Collins och Lizzy!
Hon vill inte ha honom, och nu börjar han säga att han inte vill ha henne.
Vad ska jag göra åt det? Det verkar hopplöst.
Säg åt Lizzy att du kräver att hon gifter sig med honom!
- Hämta henne. - Lizzy! Lizzy!
Din far vill tala med dig.
Kom hit, mitt barn.
Det sägs att mr Collins har friat till dig.
- Stämmer det? - Ja.
- Och du har avvisat hans anbud. - Ja, det har jag.
Då kommer vi till kärnfrågan.
Din mor kräver att du säger ja. - Stämmer det?
Ja, annars vill jag aldrig se henne mer.
Från och med i dag måste du bli en främling för en av dina föräldrar.
Din mor vill aldrig se dig mer om du säger nej till mr Collins-
- och jag vill aldrig se dig mer om du säger ja.
Mr Bennet!
- Charlotte...! Vad gör du här? - Jag tänkte hälsa på Elizabeth.
Mr Collins friade till Lizzy, men hon sa nej.
Det var ju otur för honom, men inget att förvånas över.
- Han vägrar stanna kvar. - Ska jag bjuda hem honom till oss?
Ta honom med dig och mata honom. Han har rasat hela morgonen.
- Mr Collins... - Jag finner mig i mitt öde.
Som väl är har den lycka som nekats mig förlorat något av sitt värde.
Tills i morgon...
Adjö.
Mr Collins...
Översättning: Bo Wetter www.sdimedia.com